Ce frumos...
În alte circumstanțe, ai fi apreciat sanctuarul lui Appolo ?
Păi...
... mă regăsesc întotdeauna mai mult sau mai puțin în aceste circumstanțe.
Frumusețea adâncă te lasă indiferent.
Nu chiar. Nu vreau să iubesc ceea ce nu mai este,
ceea ce este, în mod ireparabil, pierdut pentru mine.
Nu ar fi bizar să iubești o femeie moartă ?
Eei..., sanctuarul lui Appolo,
Parthenonul,
bisericile din vest,
sunt mumii, îmbălsămate de timp.
Când stau pe Acropole, e o senzație extraordinară.
Ca aici.
Acum.
Unul din locurile ce păstrează secretul a ceea ce a fost Grecia,
unde poți înțelege ceea ce era acolo.
Și eu cred că viața a venit pe aici,
dar s-a terminat.
Mă simt aici asemenea cuiva care se întoarce în locul unde a iubit.
Dar viața nu e o amintire,
este ziua de mâine.
Nu știu ce fac cei din Rusia, dle Boutros,
dar mă îndoiesc totuși că au creat ceva atât de frumos
ca Parthenonul.
Înaintea Parthenonului, sau în aceeași epocă,
oamenii clădeau temple pretutindeni,
pentru a-și adăposti cele mai prețioase lucruri:
zeii și comorile.
După Parthenon, alții au construit catedrale.
Ceea ce se construiește acum, nu poți compara,
dar asta nu din cauza lipsei arhitecților, dle Malfosse,
ci fiindcă nu mai există zei.
Deci ?
Deci,
trebuie să proiectăm case pentru oameni.
Suntem foarte stângaci la asta.
Aici au jucat Oedip al lui Sofocle, la finalul amiezii.
Spectacolul era atât de meticulos sincronizat,
încât la momentul în care Oedip își scoate ochii
după ce aude de incestul și de patricidul de care era vinovat,
apusul cel roșu învăluia culmile muntelui
iar lumina devenea gri întunecat.
Tragedia mea favorită a lui Sofocle e Antigona.
Mă surprinzi.
În viața reală mi te-am imaginat mai degrabă de partea lui Kreon
și animat de interesul național.
Eei...
Ieri, la Moscova, a început procesul
lui Stalin împotriva lui Kamenev, Zinoviev,
și a altor lideri comuniști proeminenți.
Se acuză între ei de crime nemaiauzite. De ce ?
Fiindcă sunt sacrificați în interes național.
- Presupui că sunt vinovați ? - Imposibil.
În orice caz, nu în sensul acela.
Dacă ar fi adevărat, Zinoviev și Kamenev ar fi niște monștri de poveste.
Din iulie 1789, exemplele de trădare a revoluției abundă.
Ba deloc !
Stalin vrea puterea absolută.
E foarte simplu.
Găsești asta în opera lui Sofocle
și a lui Shakespeare.
Odată în plus, omul e călcat în picioare pentru un interes de Stat, dle Boutros.
Tratezi superficial chestiunea, Malfosse.
Îți face plăcere să vorbești despre drepturile omului.
Din ce te-ai ivit ?
De unde provine puterea alor voștri,
cultura burgheză, așa de șlefuită și de tolerantă ?
Izvorăște din teroarea lui Robespierre,
din sângeroasa dictatură a lui Bonaparte.
De-altminteri se știe că revoluția trebuie să-și devoreze copiii
pentru a se ajunge la tihnă.
Te iubesc.
"Camera era scăldată într-o umbră poroasă, presărată cu vise.
"Deasupra satului, numai soarele era treaz la acea oră.
"La orizont, fierarii băteau pe nicovală o bucată de fier încinsă la roșu.
"Mai aproape de ei,
"tihna siestei,
"ce netezea viața oamenilor, le era complice."
Înainte să părăsesc Atena, Rico mi-a spus să merg cu tine.
Nu vreau să te primesc ca pe un cadou.
Vreau să decizi tu însăți.
Am hotărât.
De-altminteri, Rico știa.
Dar întotdeauna a făcut să pară că el comandă inevitabilul.
Cu mine nu vei avea aceeași viața ca și cu Rico.
Sper că nu.
Margot ? Ești acolo ?
Când va trebui să pleci la Moscova,
aș putea veni cu tine ?
Ce naiba, fir'ar... !
Unde e camera șoferului meu ?
Pe scara mică, în coridor, la dreapta.
Ușa din față. Pot să...
Cine-i acolo ?
Sunt eu.
Știu că d-na Santorini e cu tine.
Deschide, trebuie să-i vorbesc.
- Dă-mi 5 minute, Malfosse. - Nu, Margot ! Chiar acum !
Trebuie să mă îmbrac.
Te aștept în camera mea.
Joci un vodevil rău, dragă Raoul.
Scena flagrantului...
Știi cum se constată adulterul potrivit legii italiene ?
Ofițerul de poliție lasă un băț să alunece în jos, între trupurile înlănțuite.
Dacă apare un obstacol ce întrerupe trecerea bățului.
- ... e adulter. - Te rog, Margot.
Dar uiți un lucru.
În comedia asta nu ai rolul soțului.
Nu ești soțul meu.
Dacă Rico nu te poate păstra, altcineva trebuie să te protejeze.
Exact.
Ți-am cerut ajutorul.
Și mă vei ajuta să părăsesc Grecia cu Boutros.
Intră.
Acolo.
Anunță recepția să pregătească factura. Plecăm în 15 minute.
Asta e cea mai bună soluție.
Dacă ajungem împreună la Patras, în mașina ta,
poliția nu va suspecta nimic.
Peste 5 zile e un vapor. Îl iau pe acela cu Michel.
Vom merge în Corfu și la Ragusa, ca turiști.
O adevărată lună de miere.
Margot.
Plecăm în 15 minute. Tu și eu.
Dar ne întoarcem la Atena.
Boutros o să se descurce singur. Ne-am asumat prea multe riscuri.
Atena ? De ce Atena ?
Știi că s-a terminat cu Rico.
Poate că s-a terminat între tine și soțul tău.
Va regreta capriciul ăsta.
Dar ce vei face după asta, e cu totul altceva.
Ce voi face după asta ?
O să plec.
Asta voi face.
Plec cu Boutros, iar asta e treaba mea.
Dacă nu ești gata în 15 minute să vii cu mine la Atena,
îl denunț pe Boutros poliției grecești.
Trebuie să iei măsuri. Nu te desprinzi pur și simplu de o avere precum a ta.
Nu-ți ruina viața pentru o tăvăleală.
Pentru o oră de...
... de plăcere spurcată, pe care acel aventurier ți-a smuls-o.
Taci.
Ce știi tu despre plăcere ?
În 15 minute, Margot. Spune-i.
Nu-i niciun pericol.
Sunt șoferul d-lui Malfosse, și-atât.
[fr] - Bună ziua, madame. - Bună.
Sunt Marchiza de Santorini.
Soțul meu este Secretar la Ambasada Italiei.
Vă rog, madame.
- Nu-i nevoie. - Mulțumesc.
Te las aici.
Mă duc pe jos până în Golful Corint.
Știi unde suntem ?
Potrivit legendei
și descrierilor lui Sofocle,
Oedip s-a întors aici din Delphi pe jos
și l-a întâlnit pe Laios, regele Thebei.
Aici Oedip l-a ucis pe Laios,
fără să știe că acela era tatăl său.
Nu cred în prevestiri, dle Malfosse.
De atunci, generalul Metaxas a interzis piesele lui Sofocle.
Vreau să fiu sincer cu tine, dle Boutros.
Sper că poliția greacă te va aresta,
și că nu vei mai tulbura viața d-nei Santorini.
Te voi aștepta 5 zile, începând de mâine.
Nu mai mult.
Cum te găsesc în Patras ?
Voi lăsa un mesaj lui Cook pentru tine.
Poftiți, d-nă Marchiză.
D-na Santorini tocmai a sosit, dle Primoukis.
I-am spus că o așteptați.
Am auzit că ați fost la Delphi...
cu bunul meu prieten, dl Malfosse.
Ați dorit să consultați oracolul ?
De fapt, voiam să-l văd pe soțul dvs.
Dar plecase.
Și el.
Charlie !
Un Bronx, te rog.
M-am dus să-l văd, acum 2 săptămâni.
În noaptea de 4 spre 5 august.
V-am văzut atunci ? Nu-mi amintesc.
Dormeați, dragă doamnă. Somnul inocenței.
Mulțumesc, Charlie.
Vă interesează politica, d-nă Santorini ?
Știți că generalul Metaxas a declarat în acele zile legea marțială,
a suspendat constituția,
și și-a asumat puterea absolută în numele regelui nostru George al II-lea ?
Comuniștii organizaseră o lovitură masivă pentru ziua următoare.
Un pretext pentru a-și mobiliza trupele pentru o lovitură de Stat.
Exact ca în Spania.
Acolo e război civil de o lună, din cauza comuniștilor.
Dar noi am fost mai rapizi față de ai noștri.
I-am cules din paturi.
O zi grea, dragă madame, foarte grea.
Raoul, dă-mi cuvântul tău de onoare
că nu vei încerca să mă oprești în Atena.
Nu-i telegrafia lui Rico,
nu-i incita pe prietenii mei, nu-mi ține predici.
Îți cer doar un singur lucru,
să-ți mai spun o dată ce gândesc în timp ce străbatem drumul.
Oricum, nu te pot opri să vorbești.
Dar voi fi surdă. Surdă.
O zi grea, dragă madame, foarte grea.
Un lider comunist a scăpat, în pofida cercerărilor mele.
Unul dintre cei mai periculoși.
A studiat la Moscova, împreună cu Zacharias Dess.
Unul dintre organizatorii loviturii revoluționare din Salonic,
din luna mai.
De 3 ori, în aceeași zi,
mi-a scăpat printre degete.
L-am găsit pe omul cu care Boutros avusese o întâlnire,
în acea după-amiază.
Era un agent de legătură al comitetului central comunist,
ce fusese arestat în timpul primului raid de dimineață.
L-am făcut pe acel om de legătură să vorbească.
Avusese o întâlnire cu Boutros într-un mic cinema dintr-o suburbie.
A venit.
Din păcate, a scăpat încă o dată.
O poveste mișcătoare, dl Primoukis, dar trebuie să mă duc.
Am o întâlnire. Și trebuie să mă schimb.
Desigur, dragă doamnă,
Îmi pare rău că v-am reținut cu pălăvrăgeala mea.
Ah, voiați să-mi vedeți soțul ?
Îmi pare rău, este la Roma cu ambasadorul său.
Chano i-a chemat la o discuție.
Contele Chano e interesat de Grecia. Se mai întoarce ?
Mă refer la marchizul de Santorini, soțul dvs ?
Nu, după aceea, vom pleca în vacanță. Ne vedem în Ragusa.
Plecați curând ?
În câteva zile. Voi lua vaporul din Patras.
Nu mă îndoiesc că 4 august a fost o zi importantă în istoria Greciei.
Dar vedeți, dl Primoukis, pentru mine este ziua
turneului de tenis al corpurilor diplomatice.
În acea zi soțul meu a câștigat dublul masculin, cu dl Von Pahlen,
primul consilier al ambasadei Germaniei.
Se pare că Rico vrea să câștige neapărat această finală.
Rico vrea întotdeauna să câștige. Joacă numai când este sigur de victorie.
Astăzi va câștiga de 2 ori: cupa,
și pe Dora Cooper.
Mă vei consola, Staalbaum ?
O dată i-ai spus lui Ferit Pacha că nu m-aș sătura niciodată de bărbați
pentru că în realitate nu mi-a fost niciodată foame.
Îmi vei deschide apetitul...
Glumesc. Să nu ne schimbăm convențiile. Ești cu mine
să mă aperi și să mă protejezi de ispite.
Și de cine ești ispitită ? De Raoul Malfosse ?
E foarte asiduu.
- Mergi des la vila lui din Kifissia. - Cu toții sunt insistenți.
Toți au vile în Kifissia.
Și eu sunt văzută mereu în toate vilele din Kifissia.
Malfosse ar însemna securitate, cu siguranță.
Dar mă doare-n cot de securitate.
Bravo !
Dl Von Pahlen și marchizul de Santorini au câștigat meciul, în 4 seturi.
7-5, 3-6,
6-4 și 6-2.
Aici, în Atena,
care sunt obiectivele organizației noastre ?
Regele, țara,
religia, familia.
Reînnoirea Greciei, prin abolirea sistemului cu partide,
acesta este obiectivul regimului declarat astăzi.
4 August, 1936.
E începutul celei de-a treia civilizații grecești
sub auspiciile regelui George
și ale generalului Metaxas, prim-ministrul.
Vorbește așa de mult timp ?
Din totdeauna. Este cuvântul final.
Concret, care e programul lor ?
Legea marțială, disoluția Parlamentului,
măsuri împotriva comuniștilor.
Pe scurt, o dictatură militară, susținută de Coroană.
Vrem o societate a muncii.
Niciunui grec nu-i este îngăduit să nu muncească.
Munca poate fi spirituală,
dar va trebui să rămână muncă.
Doar șomerii, bătrânii
și bolnavii vor fi scutiți.
Mulțumesc.
Norocul șomerilor.
E sfârșitul "Micii Înțelegeri".
Ușa e deschisă penetrării economice germane a Balcanilor.
E o lovitură grea dată Franței.
Care Franță, dle Malfosse ? Cea a lui Léon Blum ?
Îl cedezi pe Rico acelei Dora Cooper ? Fără luptă ?
Îl cedez pe Rico lui însuși.
Nu poți câștiga din pasiunea unui bărbat pentru că are reputație de seducător.
Staalbaum spune că nu-ți plac bărbații.
Tot el spune că tu îi adori prea mult.
Staalbaum vrea ca noi pe el să-l iubim, și să fim insensibile la alții.
Nu doar să-l iubim, ci să-i cedăm,
și să gâfâim în brațele lui, cuprinse de pasiune arzătoare.
Spune-mi, Avghi, chiar gâfâi în brațele lui ?
E un danez neobosit, apetisant de dur.
Dar e prea sistematic.
Îmi plac ritmurile, dar nu și rutina.
Mi-ar plăcea să am cu el o siestă voluptoasă !
Îmi voi apăra șansele, Avghi.
Impresia mea e că tu confunzi siesta
cu iubirea eternă.
Malfosse se întoarce de la lovitura de stat. Să aflăm ce și cum...
- Te interesează politica ? - Deloc, dar detest masacrele.
Rico spune că Metaxas este un măcelar.
Știi, Margot, masacrele sunt o tradiție națională grecească.
- Bună, Margot. - Bună.
Bună, Avghi.
Mi-e sete.
Învingătorului și frumoasei lui.
- Merci, Charles. - N-aveți pentru ce, dle.
Odiseu se întoarce acasă, în Ithaca. A întârziat.
A avut multe aventuri, dar se întoarce.
Unde sunt pețitorii Penelopei ?
Proba cu arcul e mâine. Ulise ar trebui să ia seama...
Sunt câțiva pretendenți capabili să îndoaie arcul.
Să fim siguri că avem forța trebuitoare pentru noua probă.
La ce te gândești ?
La ce mă gândesc, Odiseu ?
Mă întreb după ce semn te pot recunoaște.
M-ai părăsit de atât de multă vreme...
Numai Odiseu cunoștea secretul patului conjugal.
A ras de pe fața pământului măslinul în jurul căruia și-a construit casa.
În povestea mea, el nu a cunoscut niciodată secretul patului conjugal.
Niciodată.
În povestea mea...
tu nu ești Penelopa.
În povestea mea, sunt pierdută.
Visez că alerg după un om...
care se depărtează.
Am tot 7 ani,
și sunt tot cu mama în Viena de fiece dată când visez.
Ea îmi spune că tata s-a dus fiindcă iubea alte femei.
[ger] Femeia și camera...
Tu intri în visul meu zâmbitor.
Foarte chipeș.
Dar am doar 7 ani, mereu.
Iar tu ai 40.
Sau părul meu e gri și tu ești tânăr.
Tânăr.
Tânăr ca în ziua când te-am întâlnit.
Nu avem niciodată aceeași vârstă în visele mele.
Nu avem nici în viață.
Asta e o pălărie drăguță, dragă.
Arată bine pe ea.
Unde am întâlnit-o pe acea Dora Cooper ?
Pe Côte d'Azur, anul trecut, cu Drieu La Rochelle.
Oh, da.
Ea încă își închipuie că există un viitor mare pentru mine.
Cu toții cred asta, pe perioada câtorva săptămâni.
Și eu am crezut așa câțiva ani.
Hai să dormim.
E târziu pentru marile decizii.
[gr] Mă duc să fac o plimbare.
- Luăm mașina mea, Avghi. - În regulă.
Asta numesc eu un mic-dejun englezesc adevărat, dle Malfosse.
Dar să revenim la discuția noastră.
Acel bărbat, Boutros,
a venit la tine în dimineața de 5 august.
E corect ?
Și nu-ți amintești cine l-a recomandat ?
Cineva mi-a vorbit despre el la turneul de tenis.
Dar cine ?
Poate dl Staalbaum, ministrul danez ?
Sau Ferit Pacha, însărcinatul cu afaceri al Albaniei ?
Sau marchiza de Santorini ?
Poate, într-adevăr.
Trebuie să întreb prin preajmă.
Oricum, tocmai îmi luasem noul Packard.
Aveam nevoie de un mecanic bun.
Și l-am angajat pe acel om provizoriu.
Era foarte bun mecanic.
Și l-ai lăsat așa... dintr-o dată ?
Da, pe drumul înapoi dinspre Delphi.
Pe șoseaua Livadia.
Am făcut o remarcă în privința modului lui de-a se purta la volan.
Sau de-a se purta, pur și simplu, dle Malfosse ?
Reacția lui a fost obraznică, și l-am pus la locul lui.
A plecat ca nebunul peste țarină.
Nu a spus de ce se duce la Patras, când a plecat ?
Patras și pa-ta-tras, dle Malfosse ! [joc de cuvinte; patatras=bum ! - Interjecție]
Curând îți voi spune finalul poveștii.
Vei fi surprins să afli adevărata identitate a șoferului tău.
Da, am alergat. El știe totul, Margot.
Cum ? Habar n-am. Individul ăla are informatori pretutindeni.
Da, cineva de pe Acropole, sau chiar unul dintre servitorii mei.
El știe că amicul tău e la Patras, chiar dacă nu-i știe adevăratul nume.
Nu i-ai spus asta, nu ? Ai făcut-o ?
Eram sigur.
Ascultă, Margot.
Margot, te rog să asculți !
Nu-mi place să spun asta, dar...
pleacă imediat. Da.
Nu lua niciun bagaj. Ai grijă, vei fi urmărită.
Ia autobuze, și schimbă-le des.
Nu. Nu lua vaporul din Patras.
Ia un vapor spre insule și fă o întoarcere.
La revedere, fata mea.
Succes, Margot.
În timp ce istoricii cântăresc consecințele conferinței de la Ialta,
aliații încercuiesc inamicul tot mai mult.
Ieri, 13 februarie 1945,
rușii au eliberat Budapesta,
în timp ce în vest, armatele Aliate au mărșăluit
și au traversat râul Meuse, pătrunzând în teritoriul inamicului.
Așa că ultimele redute ale celui de-al treilea Reich se prăbușesc
sub atacurile armatelor eliberării.
Unde e închisoarea ?
- Acolo, comandante. - Mulțumesc.
Santorini !
Ia-ți lucrurile. Pleci.
Vino !
Iată-te !
Ți-au spus cine te-a trădat, Rico ?
Nu, a fost un anonim.
O răzbunare personală, fără îndoială.
S-a rezolvat prin intervenția d-lui Malfosse.
Hei, a trebuit să demonstrez
că ai rupt-o cu Mussolini în 38 și ai ales exilul.
- Cunoști deja regiunea, dle Malfosse ? - Nu, deloc.
Locul meu e pe Loara. Climatul blând din Anjou...
Nu m-am mai bucurat de el de 15 ani.
Când Margot mi-a zis să mă instalez aici,
în casa ei, chiar înainte de război,
eram epuizat moral. Nu aveam unde să mă duc.
Dar am prins gustul. Am devenit un țăran sadea.
Afacerea cu pământurile ți-a priit.
Uite, dle Malfosse, am găsit asta în baie.
Dar e o chestie tare drăguță, dle ! Cum o cheamă ?
Mă numesc Margot Santorini.
Iar el, Rico Santorini. E fratele tatălui meu.
Și tu, Malfosse Santorini ? Corect ?
Cu ea mă simt mai tânăr și mai plin de viață, în fiecare zi.
Seamănă tot mai mult cu mama ei.
Margot s-a întors în urmă cu 2 ani. Mi-a lăsat-o pe cea mică...
A stat aici, cu noi, câteva zile în casa ei,
după care plecat.
3 luni mai târziu am primit o scrisoare de la Drieu La Rochelle.
A fost arestată de nemți.
El a încercat totul. Zadarnic.
Ea dispăruse.
De ce ai lăsat-o să plece, Rico ?
N-am lăsat-o să plece, Raoul.
Am provocat-o să plece.
Trebuia să meargă până la propriile extreme,
chiar cu altul.
Din cauza altuia.
Dar desigur, un cuplu precum ea și Boutros era nebunie curată.
Dar am crezut că era o nebunie necesară.
I-ai facilitat și tu plecarea cu Boutros.
Da, aș fi putut să o opresc.
Fără îndoială...,
denunțându-l pe Boutros poliției.
Chiar m-am gândit la asta o clipă.
Mi-e rușine s-o spun.
E ceva ce nu te-am întrebat niciodată.
Îl cunoșteai pe Boutros înainte de faimoasa noapte ?
În toate poveștile bune există un personaj care reprezintă soarta.
Boutros era soarta.
El a lovit în noi.
În acea noapte Margot și cu mine am decis încă o dată să ne separăm.
Nu am mai avut nici puterea și nici imaginația de a conviețui.
Nu am avut curajul să ne despărțim.
Noapte bună.
"... ne mișcăm în ritmul valurilor,
"străbătându-ne infinitatea în infinitul mării.
"Fericiți să fugim dintr-o patrie a rușinii,
"alții simțind oroarea în inimile lor,
"iar alții crezând a fi astrologi înecați în lacrimile unei femei,
"o Circe tiranică, învăluită într-un parfum periculos."
"... astrologi înecați în lacrimile unei femei..."
Lasă-mă să stau în camera ta, doar câtva timp.
Îți voi explica.
Nu sunt tâlhar. Sunt pe urmele mele din motive politice.
Până și engleza normală o înțeleg greu,
mai ales noaptea, cu un revolver în coaste...
Trebuie să vorbești mai rar.
Ce-ai spus ?
Nu sunt un tâlhar.
Sunt vânat din motive politice.
Sunt sindicalist.
Poliția lui Metaxas e pe urmele mele.
Pot să mă mișc ?
Nu ești franțuzoaică ?
Tata e francez.
Eu m-am născut în Austria.
Dar am trăit în Franța.
Îți povestesc viața mea ?
Cu o armă îndreptată spre mine, povestesc totul.
Soțul meu e diplomat italian.
- Italian ? - Da.
Oh, fir'ar...
S-a luminat de ziuă. Nu mai poți pleca.
- Îl trezesc pe soțul meu. - Nu !
Ce îți imaginezi ?
Că te vom da pe mâna poliției pentru că e italian ?
Ce crezi tu despre oameni ?
În orice caz, în situația ta,
nu ai de ales decât să ai încredere în mine.
Trezește toți oaspeții de la parter. Vreau să cercetez toate camerele.
Și primul etaj.
Rico...
Vei crede că sunt nebună. E un bărbat în camera mea.
Deja ?
Rico, vorbesc serios. Poliția lui Metaxas îl caută.
M-a văzut la fereastră și a sărit în camera mea.
O femeie decentă nu ar trebui să locuiască la parter.
La Paris, dacă ai locui la parter,
ți-ar afecta reputația.
Nu e vorba de reputația mea, ci de o viață de om.
Domnule marchiz ! Poliția vrea să te vadă.
Mergi în camera ta. Mă ocup eu de acel domn.
Îmi pare rău, dar este însuși dl Primoukis.
Chiar îmi pare rău.
Un om periculos. Înarmat întotdeauna.
Un agent al Cominternului. Numele lui e Nicolas.
Primoukis, nu-mi pasă dacă îl cheamă Stalin sau altfel.
Îți spun, pe cuvânt, că nu e la mine în apartament. Ar trebui să fie destul.
- Dar... dle Santorini... - Marchiz de Santorini.
Sau Excelență, cum vrei.
Marchiz de Santorini, sunteți italian ?
Un aliat împotriva comunismului.
Tocmai, dle Primoukis.
Nu e politicos să insiști.
Veți căuta în locuința privată a unui aliat ?
Ba chiar a unui aliat diplomat ?
Dle Marchiz,
vă cer atunci să aruncați o privire în camera soției dvs.
Primoukis. Sugerezi că în camera soției mele
se află un bărbat, despre care nu sunt informat ?
Ar avea un amant ?
Putem arunca o privire, Primoukis, însă realizezi complicațiile ?
Un moment, dle Marchiz.
Mult mai distins acum, fără tăgadă.
Ai permis de conducere ?
Am permis de conducere internațional.
Te pricepi la mecanică ?
Sigur, am lucrat într-un garaj.
Atunci, va fi nemaipomenit.
Raoul Malfosse are nevoie de un șofer-mecanic.
Nu-i poate refuza nimic soției sale. O adoră tăcut de un an de zile.
Acest domn Malfosse are idei politice ?
Desfășoară activități publice în Grecia, Siria și Egipt.
În Franța ar fi împotriva Frontului Popular,
dar aici, competitorii săi sunt germani, italieni, deci...
e mai degrabă antifascist.
Dar ca italian, de ce mă ajutați ?
Nu sunt italian. Mussolini e italian.
Eu nu sunt nimic. Sunt cosmopolit.
Un aristocrat lefter care s-a căsătorit cu o femeie frumoasă și bogată.
Prea bogată și prea frumoasă pentru mine, dealtminteri.
Îl știi pe Valerie Larbaud ? E scriitor francez, preferatul meu.
Nu e nevoie să îl cunoști pe Larbaud în meseria pe care o faci.
Politica e aridă, altfel nu mai e politică.
Ca să reușești în politică, ai nevoie de ambiție, perseverență,
gust pentru autoritate,
abilitatea de a trăda totul,
exceptând ideea ce-ți făurești despre propria soartă.
Asta merge în politica burgheză.
Burghezia nu are nevoie să se implice în politică.
Nu în mod direct, în orice caz.
Burghezii fac bani, iar bunurile circulă. E destul.
Ei găsesc oameni mărunți, frustrați, să facă politică în locul lor.
Ca Mussolini, de pildă.
La noi...
La voi, politica este tot treaba specialiștilor mic-burghezi.
Stalin este, la urma-urmelor, doar un fost seminarist...
Pentru mine politica nu înseamnă doar Stalin.
Înseamnă violență colectivă a oamenilor.
Ea întoarce cursul istoriei care e întotdeauna tiranic.
Voința de a pune conștiința împotriva resemnării,
cuvântul împotriva rugăciunii,
riscul vieții împotriva certitudinii morții.
Intră !
Mulțumesc, e bine.
Ți-e foame ?
Protejatul tău ți-a devorat micul-dejun.
O modalitate bună să slăbești.
Ai figura luminată. Foarte romantică.
Și el..., arată mai bine fără mustață.
Ai fost minunat cu Primoukis. Fantastic.
Chiar dacă Boutros n-ar fi fost aici,
n-aș fi lăsat poliția să scotocească în camera ta.
În fond, sunt secretarul Ambasadei.
Crezi că Malfosse ar fi fost la fel de înțelegător ca mine ?
Du-te acum.
Camera 717.
Ah, bună ziua, dragă prietene !
M-ai așteptat prea mult ?
Margot era strălucitoare în dimineața aceea.
Fără îndoială nu știa încă de ce.
Dar trupul ei trăda fericirea,
chiar înainte ca sufletul ei să ghicească motivele.
A așteptat-o cu nerăbdare în Kifissia.
Telefoanele ei, pline de subânțeles, mă intrigau.
Îi pândeam BMW-ul...
Nu, era un cabriolet. Cord,
ultimul model.
BMW-ul era din 1935.
- Așa crezi ? - Absolut.
Un Cord alb. Îl cumpărase în primăvara lui 1936.
Care e misterul ?
De ce a trebuit să te aștept departe de casă ?
Servitorii tăi nu trebuia să mă vadă că vin cu tipul ăsta.
Rico știe despre această escapadă ?
Haide, Raoul, ce crezi despre mine ?
Asculți toate bârfele care se spun pe seama mea ?
Raoul, îmi ești prieten ?
Nu e nimeni în Atena pe care să-l întreb ce vreau să aflu de la tine.
D-na Santorini mi-a vorbit despre tine.
- Ești bun mecanic ? - Destul de bun, cred.
Aș avea nevoie de tine pentru 2 săptămâni. Nu mai mult.
- Ți-ar conveni ? - Perfect.
Peste 2 săptămâni și eu trebuie să fiu altundeva.
Margot, mai bine te-ai întoarce acasă.
Nu vreau ca servitorii mei să te vadă chiar în ziua sosirii lui Boutros.
În regulă.
Mulțumesc.
Nu uita că luăm prânzul împreună !
Nu uit, Raoul.
Cu permisiunea dvs, aș vrea să-i mulțumesc d-nei Santorini.
Am nevoie de tine în 5 sau 6 zile. Mașina ta s-ar putea defecta, de pildă.
Trebuie să faci niște cumpărături...
Va fi nevoie să împrumuți Packard-ul de la dl Malfosse.
Conduc eu.
Trebuie să ajung în oraș, să contactez pe careva,
să cunosc situația.
Ca șofer, sunt în siguranță.
Bine.
Știu că îți place. E ca în filme.
Ciudat... În tinerețe, în Egipt, și tata avea un Jaguar.
Nu ești grec ?
Sigur, sunt grec.
Dar mama e franțuzoaică.
Tata avea o afacere de exporturi, în Alexandria.
Aici, vei mânca cu servitorii mei.
Așa mă gândisem și eu.
Nu există altă soluție.
Unui bărbat ca tine probabil îi place egalitatea.
Egalitatea !
Egalitatea, dle Malfosse, nu e că mănânc împreună cu servitorii.
Ci dacă dvs ați mânca alături de ei.
Ar însemna să nu mai folosiți pronumele posesiv...
"servitorii mei", fiindcă nu vor mai exista servitori.
E așa un nonsens ?
Și, cam când va fi această societate idilică ?
De cât timp li se predică oamenilor principiile evanghelice ale creștinismului ?
Vom mai discuta despre asta peste 2000 de ani, dle Malfosse.
În așteptarea evenimentului, îți voi trimite valetul meu.
Te va conduce la camera ta.
Margot se va îndrăgosti.
"Se va îndrăgosti"...
Creștinesc, acest concept al căderii în păcat.
- Îți vei pierde soția ? - Nu mai e soția mea.
- Nu am atins-o de secole... - De ce nu ?
Nu știu.
Mă uit la ea...
O găsesc drăguță.
Dar imaginile nu-mi vin.
Nici cuvintele...
Faci dragoste cu imagini și cuvinte ?
Sunt un italian rafinat, o știi prea bine.
Da.
Voi lucra la vocabular.
- Te-ai căsătorit în Franța ? - Da.
Vei divorța ?
Probabil.
Te avertizez, să nu te gândești că mă iei de nevastă.
Nu mă interesează.
Banii sunt ai lui Margot, nu ?
Deci, vei fi sărac, cu atât mai bine.
Ador să plătesc bărbații cu care fac dragoste.
Atunci, trebuie să mă plătești mult, îngerașule.
De ce ?
Fiindcă nu stau niciodată mult cu cineva.
Investițiile pe termen scurt sunt cele mai oneroase.
Margot ?
Margot, e rândul tău. La ce te gândești ?
Atenție: "Am obținut minimul de putere necesar
"pentru a contra comunismul
"și nu voi renunța la ea
"înainte de a fi curățat țara de comunism
"și a statornici o ordine stabilă."
Asta-i. Se pare, dle Von Pahlen,
că generalul Metaxas este ucenicul cancelarului tău.
Ba nu, dle Malfosse... Ești orbit de pasiune.
Cancelarul Hitler n-a ajuns la putere printr-o lovitură de stat,
ci prin alegeri parlamentare libere și corecte.
De fapt, lovitura de stat a lui Metaxas
a fost pregătită de aliații voștri englezi, nu de noi.
Dar voi sunteți cei care vor profita de pe urma ei.
Franța a parcelat Europa de Est și Balcanii după cum a poftit,
de mai bine de 15 ani.
Franța a câștigat războiul, dle Von Pahlen. Eei ?
Dar Franța a pierdut pacea.
Ați trăit neglijând
"butoiul de pulbere" care e Tratatul de la Versailles.
Vă interesează tratatul de la Versailles, d-nă Santorini ?
Sigur, dle Von Pahlen, trebuie.
- Țara mea există datorită lui. - Sunteți austriacă.
Da.
E bine că soțul dvs. nu e aici.
Ar face o scenă, dacă nu ca soț, măcar ca diplomat,
fiindcă Ducele e foarte interesat de Austria.
Chiar prea mult.
[ger] Pentru integrarea popoarelor germane !
FARMACIE
Aici e...
- Trebuie să plec. - Să pleci ?
Am primit instrucțiuni. Trebuie să plec în străinătate.
Dar nu am avut răgaz să vorbim.
Am vorbit un pic, în prima noapte.
Picioarele tale erau îngemănate cu ale mele.
Ți-am simțit șoldurile rotunde sub mâinile mele.
Zi-i mai departe, te rog.
Spune orice, te ascult.
Nu voi cunoaște niciodată gustul gurii tale.
Michel...
Michel Boutros.
Primoukis își continuă ancheta.
E convins că m-am ascuns în "Acropolis" în acea noapte.
Interoghează personalul hotelului.
Nu trebuie să mai fii văzută cu mine niciodată.
Îți voi cere să mai faci un lucru pentru mine.
Mâine dimineață vei merge la o adresă pe care ți-o voi da.
E în Kolonakis.
Kalimera. [bună ziua - gr]
- Sunteți Amalia Sefaris ? - Da.
Am auzit că trimisul de la Salonic a sosit cu bine.
Tsingos e bine ? A scăpat ?
Mi s-a spus: "Curierul de la Salonic a sosit cu bine".
Cel de la Salonic, într-adevăr,
dar scrisoarea din Lamia s-a pierdut.
Nu știu nimic despre... Tsingos.
Sarcina mea era doar să iau un plic pe care îl ții aici.
Desigur, îmi pare rău.
Întrebarea mi-a scăpat.
Îți voi da acel plic.
Amalia ?
Tsingos a locuit aici ?
Boutros e în garaj ?
Am hotărât să facem o petrecere surpriză la tine.
- Accepți ? - Intrați.
Bine ați făcut.
- Bună seara. - Bună seara.
- Omagiile mele, doamnă. - Bună seara.
Bună seara, Dora. Ce drăguță e.
Cine a venit cu ideea asta nebunească ?
Dacă cineva îl vede pe Boutros și începe să clevetească, intrăm în belea.
Primoukis nu a renunțat.
A fost ideea lui Margot. A vrut să-și mai vadă o dată protejatul.
Da, Boutros ne părăsește. Dar nu bate toba.
Vei organiza plecarea.
Cum adică, eu ?
Margot a aranjat stotul, îți va explica.
Mi-ar fi plăcut să îl întreb pe Rico.
Dar el pleacă mâine la Roma, cu ambasadorul.
Și cu Dora Cooper, nu-ți ascund nimic.
Păi,
cedez încă o dată dorințelor tale.
Boutros va pleca mai devreme, pe jos, ca să nu atragă atenția.
Îl vom lua de pe drum, la ieșirea din Atena.
La Delphi, ne va părăsi.
Vom veni înapoi împreună. Singuri.
Nu te juca cu sentimentele mele, Margot.
Cu ale mele mă joc, Malfosse.
Am pașaportul tău.
Amalia Sefaris e foarte drăguță.
Am aranjat totul pentru plecare.
Malfosse ne duce la Delphi.
De acolo vei merge la Patras.
Zilnic sunt vapoare spre Corfou, încărcate cu turiști,
greu de supravegheat.
Am notat totul aici. Citești mai târziu.
Poftim.
Ar trebui să fii secretarul organizației.
Ți-ar plăcea să cunoști gustul gurii mele, acum ?
Aș putea să te ascund.
Să te păstrez lângă mine.
Să te păstrez...
Nu.
Mă iubești fiindcă plec.
Pentru că...
e ceva în mine...
care te depășește.
Ai nevoie de o altă viață.
Nu de un amant.
Michel...
Michel.
Mi-ar plăcea să te păstrez.
Nu putem ?
Sosești fără suflare, în picioarele goale
... și totuși, niciun bărbat nu lipsește de pe terasă.
Dar bărbații nu mă interesează, Dora. Deloc.
Aveți niște figuri bizare. Despre cine vorbeați ?
Despre cine altul decât de Rico ?
Pleacă cu Boutros.
Abia l-am văzut,
dar el e tipul de om pe care ar trebui să îl recunoști imediat.
Există.
Îți irosești timpul cu mine, așa cum ai făcut cu Staalbaum.
Cu Malfosse te vei plictisi.
Ești făcută să te dăruiești complet.
Pariez că Boutros nu te va iubi așa de mult ca mine, dar...
te va iubi mai bine.
Comunismul nu este important. E doar un cuvânt.
Știi ce face viața cu cuvintele.
Un bărbat puternic prețuiește mai mult decât cuvintele care îl fac să trăiască.
Nu am fost prea capabilă să-l ajut. De ce mă simt apropiată de el ?
Îți amintești, Rico ?
Îți amintești, acum 2 ani, când a murit mama ?
Eram în Viena. Era în februarie.
Trupele lui Dollfuss au zdrobit milițiile muncitorilor.
Nu înțelegeam mare lucru.
Dar am fost îngrozită.
Acum povestea capătă o semnificație.
Nu mi-ai spus-o niciodată.
Vezi ?
Ai păstrat acea amintire pentru Boutros.
Încă ceva. Îmi lași niște bani ?
Cât să pot recupera, și să mă pot aranja cu Dora...
Da.
De acord.
Rico...
- Bună ziua. - Bună ziua, doamnă.
Avem o întâlnire cu dl Drieu, la ora 3.
Dl Malfosse.
- Mă duc să aflu, dle. - Mulțumesc.
Asta este casa Dorei Cooper.
Sunt bine aici, în așteptarea morții.
Nemții au luat-o pe Dora într-un lagăr lângă Vittel.
În 1942 am reușit să o scot afară.
Dora ți-a spus despre arestarea lui Margot.
Cum a aflat ?
Oh, nu-mi mai aduc aminte...
Dar am făcut demersuri.
Am încercat să aflu. Nimic.
Dispăruse, dusă undeva în Germania.
Era frumoasă, nu-i așa ?
Îmi amintesc de o flacără interioară.
O bucurie de viață încăpățânată,
aproape disperată.
De ce a plecat ?
Dorea să viziteze pe cineva în partea cealaltă a Europei. Un grec,
un comunist, pe nume Boutros.
O fi fost arestată pe drum.
Ce ruină...
Prin 1934, eram fascinat de comunism,
exact ca cei 2 sau 3 bărbați pe care îi admiram.
După aceea mi-am schimbat vederile, din aceleași motive.
Aceleași motive negative.
S-a terminat acum. Nimic nu mă mai interesează.
De-altfel, chestiunea ne scapă.
Avansul comunismului în Europa
devine mai evident, inevitabil.
Stalin e obligat să străbată tot drumul, chiar acum.
Să ia tot ce America și Anglia i-au acordat.
Niciun metru mai mult.
Privește Grecia din zile astea...
Comuniștii sunt striviți, iar Stalin nu mișcă un deget.
Îl lasă pe Churchill...
Atunci, nu va fi nicio apocalipsă ?
Sigur că nu. Va fi doar politică.
Kalimera, d-ră !
Am o rezervare. D-ra Santorini.
Santorini Margot. Da, într-adevăr.
- Nu vă supără zgomotul ? - Nu.
Apartamentul dvs este la parter. Foarte zgomotos.
Nu-mi pasă, îl vreau.
Mulțumesc.
Tatăl tău comanda un batalion de partizani.
În vecinătatea Atenei. Am primit ordin de retragere.
Boutros nu a fost de acord.
S-a dus să vorbească la comandament
cu șefii Partidului.
La întoarcere, a căzut într-o ambuscadă,
pe drumul spre Dephi.
Primoukis...
Primoukis, un fost polițist,
colaborator,
care lucra pentru britanici,
i-a scos ochii
înainte să fie executat.
Nu semeni cu tatăl tău.
Semeni cu mama ta.
Cât de mult îi semeni...
E incredibil.
Am crezut că o revăd, în acea zi de vară, acum 30 de ani.
M-a întrebat
dacă scrisoarea din Lamia sosise.
Aceea era parola.
Am văzut-o iarăși în 1943.
A trebuit să o conduc la Tsingos.
A fost reținută într-o razie, cu 2 zile înainte să meargă la el.
A dispărut fără urmă.
Tsingos era numele real al tatălui tău. Știai ?
Fiica lui Tsingos...
Incredibil...
"Deasupra satului, numai soarele era treaz la acea oră.
"La orizont, fierarii băteau pe nicovală o bucată de fier încinsă la roșu..
"Mai aproape de ei,
"tihna siestei,
"ce netezea viața oamenilor, le era complice."
"Se odihneau sprijiniți unul de altul.
"Dorința care și-a croit drum prin
"neliniștea sufletelor lor s-a dus, în fine, la culcare.
"Foamea lor voia să muște.
"El și-a desfăcut brațele.
"Florile și-au ținut petalele sus înainte să se ofilească.
"Minuni ale trupurilor...
"Minuni ale sufletelor încrâncenate.
"S-au întețit până la extremitățile sânilor,
"până în vârful unghiilor,
"până în vârful limbii.
"În momentul în care plăcerea trecu prin pasajul ei misterios,
"s-au privit unul pe altul prin amurg.
"Cu pasiune frățească,
"voiau să facă împreună acea călătorie prin infern,
"unde cei mai mulți se părăsesc unii pe alții și se pierd."
revizuire text: theo-buzau@yahoo.com